User:Svetymbot/Vall-

4.  Vall-,   Valla,   ortn.,   urspr. plur. (liksom Haga, Vånga, Åsa, Angå osv.), i regel till vall l i den i ä. sv. vanliga betyd,  &rsquo;slät   mark,   fält&rsquo;,   i   sht om enslätt avsedd el. använd för ett visst allmänt ändamål (ting, marknad, kult), alltså om ställen som varit medelpunkter i bygden; ofta i närheten av forna kultplatser; jfr t. ex. Valla, by på Frösön Jtl., där fordom lagting o. marknad höllos, Valla vid Linköping (märk det närbelägna Mjärdevi av fsv. Nicer-dhavi: N j or d), Valla Gåsinge sn Sdml. (i närheten av U l le vi, N är lunda, &rsquo;Njords lund&rsquo; o. Ljunga, jfr »Lionga J&gt;ing» vid Linköping), Vall Torsåkers sn Gästr., förr tingsplats (nära Vi), Vallby Bro sn Uppl. (nära U11 e vi), Tingvalla, gammalt namn på Kärlstad, osv. Se Wessén Forntida gudsdyrkan i Ögtl. s. 5 (Meddel. fr. Ögtlds Fornm.-fören. 1921) med litteratur. - I flera fall utgår dock n sv. Vallby från ett fsv. Vadhby, liksom atm. en gång nsv. Skälby från fsv. Skcedhbij. - Endast medelbart ingår vall l i ortn. V al l s ås Mark Vgtl., av ä. nsv. Vallsvinås (fsv. *Valsvina-äs), sannol. med SOA IX. 2: 131 till ett vallsvin, dvs. svin som gå i  vall   på   det  slags allmänning, som i landskapslagarna kallas svinavalder.